Stalo se vám, že jste v noci nemohli usnout?
Vytanula vám na mysli něčí tvář?
Nezapomenutelné vzpomínky,
nezvladatelné emoce.
Otevřete...
... dvanáctero dveří ke sklíčenosti.
Colourful Subs uvádějí
Než uzavřu srdce své,
než naše tajné vzpomínky vyprchají.
Putování za sentimentem
Když jsme dětmi byli,
i beze slov jsme si rozuměli.
Tehdy jsme věřili,
že andělé jsou mezi námi.
Když jsem zjistila, že už se neuvidíme,
musela jsem klopit zrak.
Chtěla bych s tebou být,
vidět úsměv tvůj.
Nezapomeň, jak vlídný jsi býval.
Než uzavřu srdce své,
než naše tajné vzpomínky vyprchají.
překlad yenn kontrola kvality LaughingMan enkód LaughingMan sazba yenn
Vyprávění o 12 dívkách ve 12 městech
Jak dlouho už tu takto ležím?
Jelikož jsem se však stal součástí onoho nekonečného příběhu,
přijal jsem to jako svůj osud.
Kdo jsem?
Nu, to se časem dozvíte.
Spíše...
... se zajímejte o ni.
Jede.
Už jede.
Už sem jede.
Co?
Přeci jen přijela.
Přitom jsem jí říkal, ať sem nechodí.
Patrně mé volání k jejímu srdci neproniklo.
Nyní už s tím nic nenadělám.
Chvilku s ní strávíme a budeme na ni společně dohlížet.
Přestože...
Příběh desátý
Nagakura Emiru
~ Nekonečný příběh ~
... je to jen střípek onoho nekonečného příběhu,
patrně se stane jeho součástí.
Pane lahvičko!
To jsem si oddechla; na dvorku ještě nezačali.
Já vás vyhrabu.
Už jde, už jde.
Čekáte tu na mě, viďte, pane lahvičko?
Celou tu dobu objímáte má vzpomínky i budoucnost.
Co je?
Kušuj!
To mi připomíná...
Hele, víš o tom,
že když uplynou desítky nebo stovky let od jejich zrození,
i ve věcech se objeví duch!
Jó?
Říká se mu cukumogami.
Cukumogami.
Tahle škola...
... má možná taky ducha.
Já se bojím!
Že by tu byl...
... pan cukumogami?
Bojím, bojím.
Obrácená Věž.
To je zkáza!
To snad ne!
Né!
Sakryš, co je zas tohle?
Domů už se nevrátíš.
Kdo je tam?!
Dostaneš se odsud leda nohama napřed.
Co to pindáš?
Děláš si ze mě prču!
Myslíš?
Jsem suchá!
Vždyť...
Jak to?
Já se picnu!
Zouvat se nebudu, promiňte!
Proč?!
Kdo jsi?
Proč to děláš?!
Nedovolím, aby tu postavili park.
Tady bydlím já!
Ale proč jdeš po mně?!
Je to i tvoje přání.
Jaké přání?
Nic takového si nepřeju!
Nepřála sis snad, abych žil věčně?
Co?
Budu žít dle tvého přání.
Tvoje tělo se stane mým zámkem.
Nic takového jsem si přece nepřála!
Přelud?
No jo, stejně jako ten déšť!
Je to duch, a tak dokáže vytvářet akorát přeludy.
Tak to jsem jančila zbytečně.
Hoplá!
Nikdo tu není, co?
Už tam budu, pane lahvičko.
Jdu na to.
Jupí!
Jak to?
Mně neutečeš!
Tahle škola je mým tělem.
Jsi v něm.
Né!!!
Utíkej si, kam chceš, ale nebude ti to nic platné!
Tak mi vydej svoje tělo!
Vydej mi ho!
Vydej mi ho.
Vydej mi ho!
Ne, ne, né!
Emiru!
Tudy,
Emiru!
To je hlas...
Honem, tudy!
Zlatíčko?
Copak nechápeš, že je to k ničemu?
Zlatíčko,
zachraň mě!
No tak!
Nedělej to!
Tam nesmíš vstoupit!
Prosím.
Aha.
Už je mi to jasné.
Děkuju.
Uf, to se mi ulevilo.
Nezmůžu víc než toto.
Ve spánku je tak roztomilá.
Právě mě napadá, že zde se vždy nejlépe oprostila od svých starostí.
Jak dlouho už to bude?
Už vím, před sedmi lety.
Bylo to podobné jako nyní.
Zatímco princezna spí, povím vám, jak to tenkrát bylo.
Na základní škole se o ní říkalo, že se trochu liší...
Ne, říkalo se, že je podivínská.
Tohle bude v testu.
Co se děje, Nagakuro?
Co je to tentokrát?
UFO.
UFO?
Kecy!
Kde je?
Žádné nevidím.
Akorát kecala.
Tak si zase sedněte!
No tak,
honem se posaďte!
Nu, začalo to takovou drobností.
A i ona sama...
... si časem uvědomila, že se trochu odlišuje od ostatních.
Prý ho neviděli.
Nikdo z nich.
Koropokkuru jsou človíčci z pověstí lidu Ainu.
Pane koropokkuru, vylezte, prosím.
Duchařka!
Lhářka!
Již odmala byla dívkou,
která sní více než ostatní.
Ode dneška bude vaším spolužákem.
Doufám, že spolu budeme vycházet.
Tak započalo její osudové setkání.
Pane stará školo,
nikdo si prý nevšiml, jak je vám smutno.
Vypadá to, jako by tam žilo nějaké bojácné strašidlo, viď?
Ty věříš na strašidla?
Jo.
Nepůjdeme tam?
Prozkoumáme ji.
Jasně!
Je tu někdo?
Její srdce bilo jako o závod, domnívám se však,
že za tím nebyla jen jejich dobrodružná výprava.
Netrvalo dlouho a začali cítit, že jsou si blízcí.
Hoplá.
Co?
Vítěz!
A to jsem sem letěla.
Už jsi viděl nějaké strašidlo?
Ještě ne.
Ty jo?
Jo.
Když dědeček umřel,
řekl mi v noci, abych jedla papriku.
Ty jo.
Od té doby ji jím.
Díky dědečkovi, co?
Dneska je výročí jeho smrti.
Aha.
Takže je tu možná s náma.
No jasně.
Tak tohle je pro tvého dědečka.
Děkuju.
Jistě to pro ni byly šťastné časy.
Jen tehdy si mohla povídat o věcech, které jí přišly běžné.
Ventura, Ventura, vážení ufonci,
„Ventura, Ventura“ je součást zvolání, jež přivolává vesmírné taxi v manze Urusei yacura.
sestupte prosím k nám.
Ventura, Ventura, vážení ufonci,
sestupte prosím k nám.
Ventura, Ventura, vážení ufonci,
sestupte prosím k nám.
Benteler, vážení ufonci...
Dáme si polévku z fazolek?
Co je to?
Magický kruh.
Magický kruh?
Jo.
Ať se stane cokoli,
ať budu kdekoli,
skrz tenhle kruh...
... ti budu moct poslat svoji sílu.
Nech si toho!
Celá zrudnu,
když s tím přijdeš tak najednou!
Ty jeden!
Co to?
To je lahev od ramune.
Ramune je japonský perlivý nápoj prodávaný v typických lahvích.
Kde se tu vzala?
Když v roce 1919 stavěli tuto školní budovu,
jeden z truhlářů se během přestávky osvěžil ramune...
... a prázdnou lahev, to jest mě, ponechal zde.
Jim to však mohlo být lhostejné.
Důkladně mě umyli.
Dodnes si velice dobře vybavuji,
jak její tvář ozařovalo světlo odrážející se ode mě.
Jenže...
... to byly naneštěstí jejich poslední společné vzpomínky.
Kecáš.
Kecáš!
Promiň.
Chlapec se brzy poté musel odstěhovat.
Ne, ne, ne, ne!
Promiň.
Dáme to dovnitř...
... a uděláme z ní časovou schránku.
Tak jo.
Byl to dopis, v němž si slíbili, že až vyrostou, opět se setkají a budou si hrát jako tenkrát.
Ano,
přišla sem, kde mě společně zahrabali,
aby mě ochránila.
I já ji tedy musím ochránit.
Emiru.
Zlatíčko?!
Ani tady už nejsi v bezpečí!
Rychle odsud uteč!
Zlatíčko!
Ty jsi za mnou přišel.
Honem!
Zlatíčko!
Tudy!
Počkej!
Nechoď tam!
Tudy, tudy.
Tady jsem.
Počkej!
Huso.
Zlatíčko?
Ty jsi husa.
Jak bych se tu asi vzal, co?
Ne,
ten nepřijde.
Proč?
Proč kvůli mně všechno tohle děláš?!
Protože jsi na něj nezapomněla.
Kvůli tomu to škola dělá.
Kdybys na něj nemyslela...
Neslyší mě.
Pokud se něco nestane...
Přišla jsi sem, abys zachránila tu lahev.
Proč jsi to udělala?
Proč?
Aby ji nezničili!
Ano,
je smutné, když něco pomine.
Když něco ztratí svůj tvar, lidé na to zapomenou.
Když něco ztratí svůj tvar a lidé na to zapomenou,
stane se to navěky ničím.
Proto chci mít tvar.
Potřebuju tvé tělo!
Tak o tohle ti jde.
Nepoddávej se mu!
Pokud se zmocní tvého těla, ty sama nebudeš moci existovat!
Tak dobrá.
Je příliš naivní!
Když zmizí tahle škola,
vezmou za své i naše společné vzpomínky.
Takže jsem pro.
Jestli chceš moje tělo...
Chci,
aby ve mně žil pan škola navždycky.
Nedělej to!
Pak už žádné vlastní vzpomínky mít nebudeš!
Co to?
Co?
Vždyť se pletu.
Pletu se.
Už je pozdě.
Co nevidět bude tvé tělo –
Jenže já se pletu.
Vzpomínky nezmizí.
Jasně že ne!
I když škola zmizí,
dokud tu budou moje vzpomínky,
i škola tu bude navždycky.
A i když umřu,
moje vzpomínky tu budou navždycky!
Navždy...
Vzpomínky jsou...
... věčné.
Co to?
Byl to...
... sen?
Hoplá.
Tak kdo tedy jsem?
Nikoli,
toto není sen.
Pá pá,
pane lahvičko.
Nebyla jsem tu, ani nepamatuju.
Jak se máte?!
Tak zatím!
A i já tu budu navěky.
I ona jistě jednou dospěje...
... a již nebude moci žít jen svými sny.
Obavy mě však netíží.
Vždyť ona se ani poté svého snu nevzdá.
Proto i já chci být...
... navždy součástí tohoto příběhu, jenž nikdy neskončí.
Mimochodem,
pamatuješ si, jaké datum jsi napsala na papír,
který jste do mě vložili, viď?
Co?
Přišly prázdniny a slunce tolik pálí,
Konna ni hareta Holiday futari šite
na pláž jako kdysi vyrazme.
Mukaši no jó ni umi e jukó
Tehdy ta cesta zdála se vést do nebe,
Sora made cuzuku Driving Road ano koro wa
neměla jsem strach, že ztratím tě.
Ušinaukoto mo kowakunakatta
Mořský vánek se žene kolem
Dóri sugiteku šiokaze ga
a hle, cosi nám našeptává.
Watašitači ni hora sasajaiteru
Stále se směj, vždy s úsměvem zpívej,
Just Keep on Smile icumo egao de utatteijó
slzy ti totiž nesluší.
Anata ni namida wa niawanai kara
Stále se směj, nech zářit svůj lesk,
Just Keep on Smile džibun rašiku kagajaite
květ se ti rozvine ve tváři.
Sugao ni hana ga saku jo
Poslouchej,
moje nejlepší kámoška Čigusa je takový stydlín, že nedokáže svému vyvolenému vyznat lásku.
Takže jí holt musím píchnout.
Naplánuju to na kulturní festival.
Přesně, v každé šódžo manze tam k něčemu dojde.
V příští epizodě Putování za sentimentem:
Příběh jedenáctý,
Adači Taeko,
Trojúhelník zpola dle představ.
Příběh jedenáctý
Adači Taeko
~ Trojúhelník zpola dle představ ~
Mám z toho depku, že bych se snad něčeho napila.